![](https://zoe.mediaworks.hu/public/uploaded_pictures/17563991_auto_resized.jpg?ver1)
Nemzetek Ligája: Németország–Magyarország
nemzetisport.hu
![](https://zoe.mediaworks.hu/public/uploaded_pictures/17563991_auto_resized.jpg?ver1)
Mindenki Erikát irigyelte a finomlelkű férjéért, az álomférfi az ismerősök szemében márványba merevedett. Mígnem, évekkel ezelőtt, egy szerdán nagy felhajtást rendezett az asszony 47. születésnapján, csütörtökön elment szülői értekezletre, majd pénteken bejelentette, hogy boldogtalan, ezért elköltözik, szombaton pedig összepakolt és elment.
Az ízlésesen berendezett lakás maradt, a kocsival együtt, a gáláns tartásdíj mindig pontosan érkezett a két gyerek után. Ennek hallatán a rokonok, az ismerősök elismerően bólogattak, megmondta Don Corleone is A Keresztapában:
„Az a férfi, aki nem gondoskodik a családjáról, nem is igazi férfi” – legfeljebb ez esetben a még mindig piedesztálon álló márvány fénye megkopott pirinyót.
Erika úgy gondolta, az érzelmi sokkon kívül nincs joga az összeomlásra. Szépen becsomagolta a sérelmeit, és elsüllyesztette egy képzeletbeli panoptikum legmélyén. Egy évtized alatt böcsülettel és csendben megfutotta az élet mezei futóversenyén a kötelező köröket, gyerekei sikeresen célba értek.
Aztán egyik reggel arra ébredt, hogy egy ideje a magány maratoni távját rója. Fenemód igényesen, amerikai boldogságfilmek hőseiről ábrándozva. Olyan finomlelkűekről, mint amilyen a férje volt…
Aznap nem volt kedve munka után hazamenni az üres lakásba. Igazából nem tudott egyetlen olyan zugot se mondani a bolygón, ahol abban a pillanatban jól érezte volna magát. Mindegy, hol, csak ne egyedül!
A villamos elhúzott a stadion előtt. Minden irányból tömeg tódult a bejárat felé. Sok száz férfi, csak elvétve akadt köztük oldalborda.
Erika a következő megállóban hirtelen lepattant a járműről, és automatikusan besorolt a drukkerek közé. Elvegyülésről szó se lehetett, hibátlan szabású kiskosztümjében kirítt az óriási csapatzászlókba burkolózók közül.
Világéletében azt gondolta, hogy a foci a bárdolatlan Neander-völgyiek szórakozása, a legnagyobb közös nevező a nullához közelítő érzelmi intelligenciával bíró férfiak között. (Persze az ő férje nem ilyen volt!) Most valahogy mégis mágnesként szívta magába a tömeg. Be a stadionba. A kapu mögötti szektorba kapott jegyet, a legfanatikusabb szurkolók közé. Esetlenül kereste meg a helyét a lelátón – színházban magabiztosabban mozgott.
Különösebben nem érdekelte, ami a pályán történik. Jószerivel azt se tudta, ki kivel játszik. Pláne nem érdekelte a lesszabály meg az egész pályás letámadás, amiről a hangosbeszélőn keresztül a kommentátor beszámolt.
A közönséget figyelte. A nőknek az a szilárd meggyőződésük, hogy a férfiaknak komoly gondot jelent kimutatni az érzelmeiket. Na de nem így van ez a lelátón! Kívülről nézve nevetségesen hatottak a szurkolók a mérkőzés érzelmi hullámvasútján: a pályán történtekkel tökéletes összhangban egyik pillanatról a másikra a legnagyobb eufóriából a legmélyebb letargiába zuhantak. És vissza. Egy-egy ígéretes támadásnál az egész szektor felpattant, ritmusra ugráltak és buzdító rigmusokat skandáltak. Ő bezzeg higgadt maradt! Sokkal jobban tudott azonosulni a keserű csalódással, amikor gól híján a drukkerek visszahuppantak a székükbe.
Szünetben a vécé keresésére indult. Átkozta a percet, miközben cipőtalpairól a szotyit meg a rágógumikat vakargatta a kedvenc tollával.
A második félidőben valaki egy csapatsálat nyomott a kezébe – a többiek ilyennel hadonásztak. Úgy érezte, fokozódott az iram, a pályán és a lelátón is. Mintha egyre sűrűbb tesztoszteronködben lebegett volna.
Észre sem vette, mikor vette át a dübörgő lábak ritmusát. És azt se nagyon értette, miért ragadta magával egyszer csak a szomszédok lelkesedése, lendülete.
Amikor a labda végre bevágódott a hálóba, megremegett alatta a föld. Egyemberként ugrott talpra a szurkolói szektor.
Erika is. Góóóóóól! – ordította velük. Valahonnan nagyon mélyről szakadt fel, teli torokból, és egyszerűen nem tudta abbahagyni.
A sálat a szája elé kapta, próbált gátat szabni az állati üvöltésnek. Nem ment. A puha anyag szépen felszívta a könnyeket.
Úgy érezte, akár az örökkévalóságig állna így. Vajúdna üvöltve, amíg újjá nem születik.
nemzetisport.hu
borsonline.hu
life.hu
magyarnemzet.hu
szoljon.hu
origo.hu
mindmegette.hu
vg.hu
nemzetisport.hu
origo.hu
borsonline.hu
origo.hu