![](https://zoe.mediaworks.hu/public/uploaded_pictures/17564031_auto_resized.jpg?ver1)
Nézze meg a kötcsei találkozó képeit
origo.hu
![](https://zoe.mediaworks.hu/public/uploaded_pictures/17564031_auto_resized.jpg?ver1)
Somogy megye, Gyékényes, Dózsa György utca 25. A falu széli ház kicsi, a porta rendezett. A kapuban Balog István fogad.
– Százezer forintért vettem a házat – tessékel beljebb –, abból nyolcvanezret az önkormányzattól kaptam, a többit magam gyűjtöttem össze. Tizenhat éve, hogy megvettem, akkor még az is nagy pénz volt nekem.
Szavai egyszerűek, gazsulálásnak nyomát sem érzem.
– Akkoriban az erdőn dolgoztam. De látta volna akkor a házat! Az épület romos volt, teteje beszakadva, körülötte dzsungel.
A férfi egyedül él. Huszonkét évesen költözött el a cigánysorról, az anyjától és tíz testvérétől. A lakásban tisztaság, a berendezés egyszerű. Szekrény, ágy, asztal, két szék, ennyi. Tévé nincs. A falon szentképek.
Utcabeli nyit ránk, Győrfi József, idős magyar. Hallgatja a beszélgetésünket.
– A berendezést az utcából adták össze – mutat szét Balog István a lakásban. – Mindenki tisztel, csak a szomszédomtól ért sérelem, de tőle annál több.
Elkeseredésében levelet írt a szerkesztőségnek, az vezetett a határszéli faluba. Almafa önkényes kivágásáról ír, mezsgyekarók áthelyezéséről.
A szomszéd, Lőrincz Gábor, határőr tiszt, a néhány kilométerre lévő Zákány lakója.
Kilépünk az udvarra, oldalt fáskamra, tyúkól, a földben fokhagyma. Balog István lekaparja a havat róla, úgy mutatja. Az udvar végében pedig keskeny szántás. A férfi mindent igyekszik megtermelni magának.
A szomszéd telek alig néhány méterre. Épület nincs rajta, egy részét karácsonyfának való fenyővel ültették be. Kerítés nem választja el a két ingatlant.
– Lenyeltem a sérelmemet, gondoltam, jobb a békesség – egyenesedik fel.
A vendég férfi velünk jön, de nem szól, csak bólogat néha.
– Most novemberben megegyeztünk, hogy megveszi a fenyőimet. Mert nekem is van néhány. De nem lett belőle semmi, mert megrágalmazott, hogy el akartam lopni az egyik fenyőfáját. Amikor meg kérdeztem, miért írja fel az adataimat, azt mondta, nem kell lopni, te mocskos cigány.
– Mondom neki, hogy ne vegye a szívére – szólal meg Győrfi József.
– Most már annyira el vagyok keseredve a sok bántás miatt, elszántam magam az utolsó útra. Megvágatom magam az árammal.
– Butaság – szól ismét az öregember. – Amíg van mit enni, nem kell elkeseredni. Mi meg mellette vagyunk – néz rám. – Esténként összejárunk az utcából, néha nála, akkor beszélgetünk, vagy nálam, ilyenkor együtt nézzük a tévét. Tartjuk benne a lelket.
origo.hu
mindmegette.hu
travelo.hu
magyarnemzet.hu
boon.hu
origo.hu
mindmegette.hu
vg.hu
origo.hu
nemzetisport.hu
nemzetisport.hu
origo.hu