![](https://zoe.mediaworks.hu/public/uploaded_pictures/17564311_auto_resized.jpg?ver1)
Sztárban sztár - nagy nevetések, nagy drámák, négy kieső
origo.hu
![](https://zoe.mediaworks.hu/public/uploaded_pictures/17564311_auto_resized.jpg?ver1)
Rendőrök, pszichológusok, jogászok máig értetlenül állnak az eset előtt: egy negyvennégy éves német férfi - mondhatni a vele azonos nemű társával folytatott szexuális aktus kiteljesítéseként - megölte és megette partnerét. Az eset ugyan két évvel ezelőtt történt, de a német bíróság most újratárgyalta az újsütetű kannibál ügyét, amire számos körülmény adott okot. Például az, hogy mivel eddig nem volt rá példa, nem is létezett olyan törvény, ami az ilyenformán kimódolt emberevést bünteti. Sokáig a pszichológusok sem tudták hová tenni az indítékot, mert a történet olyan abszurd, hogy ép ésszel fölfogni sem lehet. Hiszen a gyilkossá lett férfi hasonló korú szexuális partnere tudatosan vállalta a halálát, ami a perverz (természetellenes) szexuális előjátékok és közösülés után be is következett.
Az egészben alighanem az a legdöbbenetesebb, hogy a szexuális szabadosság a normális érzések miféle szörnyű elfajulását válthatja ki az emberben. Mert ennek az elvetemült egyesülési aktusnak mintegy a "meghosszabbításaként" a gyilkos lefagyasztotta áldozata húsát, és hónapokon át evett belőle. (Az eset újratárgyalása után, amint arról előző számunkban már hírt adtunk, a német bíróság súlyosbította korábbi ítéletét, és életfogytig tartó börtönbüntetéssel sújtotta a kannibállá lett gyilkost.)
Legújabb korunk német kannibáljának esete még zavarba ejtőbb akkor, ha a primitív népek körében egykor élt szörnyű szokással, a kannibalizmussal vetjük egybe. Arról nem is beszélve, hogy például William Arens amerikai antropológus szinte el is veti az egészet, mondván: nincs olyan múltbeli följegyzés, közlemény, amely egyértelműen hitelesítené az emberevést mint valamely népcsoport rendszeres szokását. A szakemberek többsége nem vonja ugyan kétségbe a kannibalizmus létezését, de azt ők is elismerik, hogy ebben másodkézből származó híradásokra építenek. (Más kérdés, hogy az emberi fantázia, kivált a regényíróké, milyen változatos formában játszott, illetve játszik el ezzel a témával.)
Az afrikai, a dél-amerikai, a karib-tengeri és az óceániai szigetvilág ősi népeinek körében feltételezett emberevéshez kétféle hiedelem, illetve szertartás kapcsolódott. Az egyik a saját törzsbeli elhunyt húsából való evés a halotti szertartás keretében azzal a céllal, hogy ezáltal a halott tulajdonságai fennmaradjanak, mintegy átörökítődjenek a közösség tagjaiba. A másikat, amelynek alanya a megölt ellenség volt, éppen ellenkező előjellel végezték. Az áldozat húsából azért ettek (megfelelő szertartás keretében), hogy az ellenséget így alázzák meg, így álljanak bosszút rajta.
Amíg a primitív népek emberevő szokását a feltételezés és a múlt fátyla homályosítja, addig a nagy háborús éhínségek során fölbukkanó kannibalizmus esetei már történelmi tények. Közülük is az egyik legrettenetesebb az, amely 1921-ben a Szovjetunióban pusztított. Abban az esztendőben soha nem látott szárazság sújtotta a Volga vidékét és a birodalom déli részét. Az első világháborúban, majd az azt követő polgárháborúkban kimerült országra nehezedő csapás huszonegymillió embert döntött nyomorba és éhínségbe, akik közül számosan emberevésre adták a fejüket.
A kannibalizmus fentebb taglalt formái, bármilyen szörnyűségesek is, de valamelyest érthetőek. Ezekhez képest a szexuális indíttatásból, az aktus részeként elkövetett emberevés valóban fölfoghatatlan.
origo.hu
borsonline.hu
origo.hu
magyarnemzet.hu
vaol.hu
origo.hu
nemzetisport.hu
vg.hu
origo.hu
nemzetisport.hu
nemzetisport.hu