Kedves Ágnes! Vidéki kisvárosban élünk, három gyermekünk van. A férjem másfél évig volt munka nélkül, de március óta, hála istennek, megint van munkája, s mostanra nagyjából egyenesbe jöttünk. Ez persze csak annyit jelent, hogy ki tudjuk fizetni a rezsit, megadtuk a tartozásainkat és nem fogunk fázni a télen.
A három gyerek közül a legnagyobb pedig most végzi a nyolcadikat. Kinga jól tanul, középiskolába szeretne tovább menni.
Az első, őszi szülői értekezleten valóságos sokk ért. A szülői munkaközösség elnöke bejelentette: havonta ötezer forint lesz az osztálypénz. Azért emelték a tavalyi összeg ötszörösére, mert az idén rengeteg költség merül fel. Szalagavató novemberben, ballagás tavasszal, bankett, ajándék a tanároknak, s egy háromnapos osztálykirándulás valami különleges helyre, esetleg Bécsbe. Ha ez utóbbira szavazunk, akkor persze nem lesz elég a havi ötezer, azt még külön kell finanszírozni. Úgy gondolja, mondta az szmk-s anyuka, hogy mindenki szeretné emlékezetessé tenni gyerekének ezt az utolsó évet, de hát persze, szavazzunk.
A többség feltette a kezét, öt-hat szülő azonban mérgesen kikelt magából. Nekik nagyon sok az ötezer, mondták. Mire az szmk-s anyuka ránézett az egyik tiltakozó anyára és gúnyosan azt mondta: – Szerintem ennél sokkal többet költesz cigarettára. Ami valószínű, de talán mégsem volt helyénvaló a megjegyzés.
Bevallom, lapítottam. Nem szavaztam igennel, de nem is szóltam semmit. Aztán persze a szülők nagy szavazattöbbséggel elfogadták a javaslatot. Én meg – persze nagy bátran, otthon – csapkodtam, dühöngtem. Aztán ránéztem a lányom arcára és elhallgattam. Elhatároztam: minden hónapban odaadom a fodrászra szánt pénzemet, az pont annyi. Tíz hónapig majd a húgom vágja a hajam.
Üdvözlettel: Hajni
Kedves Hajni!
Sok minden eszembe jutott levele olvastán. Például az, hogy „az én időmben” az érettségi körül sem volt megközelítőleg akkora felhajtás, mint manapság. Se szalagavató bál, se ballagókosztüm, se érettségi¬aján¬dék. Pedig az ország egyik legjobb gimnáziumába jártam. Nem is tudom, hogyan nőttünk fel… No, az én lányom középiskolai ballagása 1997-ben már több költséggel járt. De hogy az általános iskolai? Mit mondjak? Ha elvszerűek akarunk maradni, akkor persze ilyenkor fel kell szólalni és keményen ellenállni az szmk-terrornak. Nevetséges, hogy összesen 50 ezer forintba (vagy még többe) kerüljön az öröm, hogy a gyerek elvégezte a nyolc osztályt. Igaza van. De abban is, hogy aztán ránézett a kislánya arcára és elcsöndesedett. Hát igen, mi anyák már csak ilyen elvszerűek vagyunk…
Üdvözlettel: Ujlaki Ágnes