![](https://zoe.mediaworks.hu/public/uploaded_pictures/17564311_auto_resized.jpg?ver1)
Sztárban sztár - nagy nevetések, nagy drámák, négy kieső
origo.hu
![](https://zoe.mediaworks.hu/public/uploaded_pictures/17564311_auto_resized.jpg?ver1)
Ezekben a napokban az egyetemeken javában zajlanak a vizsgák. Bálint Róbertné dombóvári olvasónk felidézi vizsgaélményeit, melyek között akad kedves és kevésbé kellemes is.
NEM IS OLYAN VÉSZES
A folyosó megtelt ünneplőbe öltözött diákokkal. Vegyes érzelmek tükröződtek az arcokon: izgalom, félelem, az esélytelenek végtelen nyugalma. A fiatal, szőke nő a kezeit tördelve támaszkodott a falhoz, szigorlati szóbeli vizsgára várt. A bizottság előtti felelés vagy épp a meg sem szólalás esélye megrémítette.
Készült, tényleg készült, de a munka mellett nem tudott minden előadáson ott lenni, a többieket sem ismerte igazán. Félrehúzódott a fal mellé, onnan szemlélte az eseményeket. Az ajtó végre kinyílt, s egy fiatal, öltönyös srác lépett ki.
Amint elhaladt a zsibongó diákok előtt, a nő hozzá lépett.
– Milyen volt bent? Nagyon szigorúak? Túl lehet élni?
– Nem olyan vészes – mondta röviden a férfi –, egész kedvesek – és mosolyogva ment tovább.
A nő kissé megnyugodott, amikor valaki hozzálépett.
– Bemész következőnek?
– Jó, legyen, legalább túl leszek rajta – gondolta, és pillanatok múlva már a tételt húzta a vizsgaasztalnál.
Megkönnyebbülve nyugtázta, hogy az a témakör menni fog neki.
– Még egy kis türelmet kérünk – mondta az egyik tanárnő a felkészülési idő végén. – Megvárjuk a bizottság elnökét.
Nem baj, legalább még egyszer átgondolom a feleletem – gondolta magában, amikor a háta mögött nyílt az ajtó, és egy öltönyös férfi haladt el mellette. Felemelte a tekintetét, és elakadt a lélegzete: a folyosón megszólított férfi nézett vele szembe.
– Akkor kezdhetjük is, hallgatjuk! – mondta végtelen kedvességgel, mosollyal a szemében a tanár úr.
GALAMB
A lány derekasan küzdött, de alig sikerült pár mondatot a papírra vetnie.
Tudta, hogy bekövetkezhet a baj, hiszen nem maradt ideje megtanulni az összes tételt. Ő volt az utolsó vizsgázó, el sem akart jönni, de úgy gondolta, ha elégtelen, legalább tisztességes elégtelen legyen.
– Kezdjük! – hallotta a professzor hangját.
Erőltetett mosollyal hozzáfogott.
Remegő hanggal felolvasta azt a pár mondatot, amit sikerült leírnia, aztán csönd lett. Mélységes csönd.
A nyitott ablakon keresztül beszűrődött az utca hétköznapi zaja, autók zúgása, a távoli villamos hangja és a párkányon tollászkodó galamb forgolódása. Hirtelen a professzor is az ablak felé pillantott:
– Nézze! Ma jó kedvem van.
Adok egy lehetőséget magának!
Látja ott az ablakban a galambot?
– Igen – bólintott a lány.
– Ötig számolok, és ha a galamb nem repül el, átengedem a vizsgán.
A lány feszülten figyelt, és a férfi megszólalt:
– Egy… kettő… három… – a galamb kényelmesen tollászkodott tovább –, négy…
A lány szíve hevesen dobogott, még a lélegzetét is visszafojtotta, hogy a madár el ne repüljön.
– Öt – szólalt meg a professzor, miközben a tenyerei tapsba verődtek, és a galamb ijedten szállt tova.
– Sajnálom, kisasszony! Várom a legközelebbi vizsganapon!
A lány kábán összeszedte a holmiját:
– Viszontlátásra, professzor úr!
origo.hu
borsonline.hu
origo.hu
magyarnemzet.hu
vaol.hu
origo.hu
nemzetisport.hu
vg.hu
origo.hu
nemzetisport.hu
nemzetisport.hu